![Az egész országra kiadták a riasztást, jönnek a viharok!](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17497556_auto_resized.jpg?ver1)
A keresztény egyházak és azok hívei hitüket, egyházi tanításukat nemcsak a spiritualitás terén vagy a magánélet szférájában jelenítik meg, hanem a közéletben is. Ez nemcsak a magyar állam alkotmányából következő állampolgári joguk, hanem – mint saját szabályok szerint működő vallási közösség tagjainak – hitbéli kötelességük is. Az ilyen jellegű megnyilvánulások korlátozása nem pusztán a hívek alapvető polgári jogainak csorbítása lenne, de a vallásgyakorlás szabadságának megbéklyózása is (hiszen pusztán egyházuk tanításai szerint járnak el a keresztény lelkészek, hívek, politikusok, amikor véleményüknek hangot adnak).
Érdeklődéssel olvastam a
Délmagyarország
2009. június 5-i számában id. Tarjányi Györgynek a
Kapcsolatok
rovatban megjelent írását, illetve az annak kapcsán az elmúlt napokban a keresztény egyházak és lelkészeiknek politikai szerepvállalásáról a
Csörög a telefon
című rovat hozzászólói közt kialakult polémiát. Az egyházak politikai, közéleti szerepvállalásának és a kifejezetten valláshoz kötődő politikai mozgalmak (jelen esetben a kereszténydemokrácia) kérdése tehát érdekli az embereket. Fontosnak érzem megjegyezni, hogy a keresztény egyházak és azok hívei hitüket, egyházi tanításukat nemcsak a spiritualitás terén vagy a magánélet szférájában jelenítik meg, hanem a közéletben is. A társadalmi diskurzusban és a politikai vitákban a keresztény egyházak vezetőinek és követőiknek is ki kell venniük a részüket. Ez nemcsak a magyar állam alkotmányából következő állampolgári joguk, hanem – mint saját szabályok szerint működő vallási közösség tagjainak – hitbéli kötelességük is. A katolicizmus huszadik századi történetét meghatározó második vatikáni zsinat egyik záródokumentuma, a
Gaudium et spes
kezdetű lelkipásztori konstitúció 76. pontja kimondja, hogy „az Egyház
<…>
semmiképpen sem keveredik össze a politikai közösséggel, s nem is kötődik semmiféle politikai rendszerhez”. A dokumentum természetesnek és magától értetődőnek veszi, hogy a politika világa és az egyház élete egymástól teljesen független, mindkettő működése autonóm. Kijelenti ugyanakkor: a katolikus egyház küldetéséhez tartozik, hogy „ítéletet mondhasson a politikai rendre vonatkozó dolgokról is, amennyiben megkövetelik az emberi személy alapvető jogai vagy a lelkek üdvössége; s közben használhassa mindazokat az eszközöket – de csakis azokat –, melyek a korhoz és a körülményekhez mérten összhangban vannak az evangéliummal és mindenki javával”. A Katolikus egyház katekizmusának 899. pontja szerint a világi keresztényekre nagy föladat hárul akkor, amikor „a társadalmi, politikai, gazdasági adottságokat a keresztény tanítás és élet követelményei szerint” kell kialakítani. A két fönti dokumentum alapján tehát a katolikus híveknek a politika világában is meg kell jeleníteniük vallási meggyőződésüket (ez egyébként a keresztény egyházak többségére és az iszlám vallás nagyobb irányzataira is igaz). Az ilyen jellegű megnyilvánulások korlátozása pedig nem pusztán a hívek alapvető polgári jogainak csorbítása lenne, de a vallásgyakorlás szabadságának megbéklyózása is (hiszen pusztán egyházuk tanításai szerint járnak el a keresztény lelkészek, hívek, politikusok, amikor véleményüknek hangot adnak). Ez pedig demokratikus körülmények között megengedhetetlen, sőt kifejezetten káros.
Portfóliónk minőségi tartalmat jelent minden olvasó számára. Egyedülálló elérést, országos lefedettséget és változatos megjelenési lehetőséget biztosít. Folyamatosan keressük az új irányokat és fejlődési lehetőségeket. Ez jövőnk záloga.