![A Fehérvár edzője a játékosait szidta a kiesés után](https://zoe.mediaworks.hu/public/uploaded_pictures/17497253_auto_resized.jpg?ver1)
Szatmárcseke, 1823. január 22. Egy magyar költő a kézirata fölött görnyed. Versének címe: Hymnus. A szöveget cizellálja, aztán, hogy a tisztázat már kész, a végére pontot tesz. Vagyis – szokatlan módon – egy felkiáltójelet.
Valójában az egész vers egy szimbolikus felkiáltójel. Nemzeti sorsfordulataink leltára, ezt jelzi már a vers alcíme is: a’ Magyar nép zivataros századaiból. Ez az öt szó a költemény valóságvédjegye: komor, mint megalkotójának egész élete és magyarságlátomása.
Kölcsey Ferenc aligha gondolta, hogy műve valamikor majd néphimnusz, nemzeti imádság lesz. Ám az idő azzá tette. Előképei a magyar katolikusságnak a Boldogasszony, anyánk, míg a protestánsoknak a 90. genfi zsoltár. És bár nem kis időbe telt, de a közmegegyezés az Erkel Ferenc által 1844-ben megzenésített verset össznemzeti himnusszá emelte.
Bármily különös, csak több mint százötven év múlva, a XX. század végén, 1989-ben került jogszabályi védelem alá s lett hivatalosan is nemzeti himnuszunk. Kísérlet volt erre korábban is, sőt, 1903-ben törvény is született, amit végül az uralkodó, Ferenc József király nem szentesített, tehát nem léphetett hatályba. Egy különös történelmi pillanat: 1916-os koronázásakor IV. Károly király, a szokással szakítva, nem az osztrák, hanem a magyar himnusz hangjaira vonult be a Mátyás- templomba.
1989 óta január 22-e, Kölcsey Ferenc műve születésének dátuma nemzeti kultúránk ünnepnapja is.
Portfóliónk minőségi tartalmat jelent minden olvasó számára. Egyedülálló elérést, országos lefedettséget és változatos megjelenési lehetőséget biztosít. Folyamatosan keressük az új irányokat és fejlődési lehetőségeket. Ez jövőnk záloga.